Nimeni n-ar fi crezut în primii ani ai secolului XXI
că lumea noastră ar putea fi urmărită
de rase inteligente superioare faţă de a noastră,
că în timp ce oamenii îşi vedeau febril de grijile lor
ele ne observau şi ne studiau
aşa cum un om cu un microscop ar examina creaturile
ce roiesc şi se înmulţesc într-o picătură de apă.
Cu o satisfacţie infinită, oamenii au mişunat încoace şi-n colo pe glob,
încrezători în dominaţia noastră asupra acestei lumi.
Cu toate astea, dincolo de abisul spaţial,
intelecte vaste, reci şi indiferente
ne priveau planeta cu ochi invidioşi.
Şi încet, dar sigur,
şi-au făcut planurile împotriva noastră.
RĂZBOIUL LUMILOR
Ray!
Ferrier!
Am nevoie de tine în 4, nu 12 ore. Jumătate de Coree soseşte la prânz.
Nu pot. Am pauză 12 ore. Sună-l pe Tedesco.
Zău, Tedesco nu poate muta 40 de containere într-o oră!
Am nevoie de cineva care poate ridica câte două.
Aş vrea să te pot ajuta, Sal. Dar regulile astea afurisite de sindicat.
Hai, sunt prins cu uşa. Ray!
Nu uita regulile sindicatului, Sal.
Ştii care e problema ta?
Ştiu vreo două femei care ar fi bucuroase să-ţi spună.
8,30? Aşa am spus?
Am spus ora 8.
Hei, asta e...
Ce maşină nouă sigură ţi-ai tras, Tim!
- Felicitări! - Mulţumesc.
Ora 8...
Ne întoarcem duminică până în 9,30, după cum e traficul.
Uitaţi-l!
Nu mă îmbrăţişezi?
O strângere stingheritoare de mână? Una în bot?
Uşa e încuiată.
Mai lucrezi la manierele alea?
Bună, tată.
Bună, Rachel.
Hai să te ajut să duci ăsta înăuntru, draga mea.
- Uşa e încuiată. - Dă-mi-l mie, iubito.
- Mă descurc. - A zis că se descurcă.
E greu. Îl duc până la uşă.
Are roţi. Trage-l.
Dar nu-l putem trage pe scări.
Gata, îl iau eu de aici.
302 V-8.
O să dispară de aici săptămâna viitoare.
Du-te, să nu prinzi traficul.
Ţi s-a terminat laptele.
Şi toate celelalte.
Da. Vrei să închizi uşa?
Te rog, e frigiderul meu.
Eu o să aştept afară.
Bine, scumpo. Ne vedem peste câteva zile.
Pa, Tim.
- Mai bine-l duc sus. - Lasă-mă pe...
- Mami, mami! - Mary Ann, îl iau eu.
- Scuză-mă. - Bine.
Sunt cam mari ca să mai doarmă împreună.
- N-am auzit nici o plângere. - Nu, o fac eu.
Robbie are de predat o lucrare despre ocupaţia franceză din Algeria până luni
şi încă nu s-a apucat de ea.
Ar fi bine dacă ar termina până ne întoarcem
ca să nu-l ţinem treaz toată noaptea duminică.
Trebuie doar s-o dactilografiez.
- Întâi trebuie s-o scrii. - Te iubesc, mami.
Şi eu.
Ascultă de tatăl tău.
Fără pantofi în pat!
O să fim la casa părinţilor mei, în Boston.
Dar nu suna pe fix.
Am mobilul la mine. Dacă intervine ceva
sau ai întrebări, sună-mă pe mine.
Crezi sau nu, mă descurc.
- O să ţin mobilul deschis. - Mary Ann.
Îţi stă bine aşa.
Crezi?
Da.
Ai grijă de copiii noştri.
Mary Ann, nu trebuie să-ţi faci nici o grijă.
Ascultă, spune-i mamei tale că Ray îi transmite salutări şi o pupă.
O să-i facă mare plăcere.
Ucraina, o ţară cu vreo 52 de milioane de oameni,
e în beznă totală în noaptea asta,
după o serie de furtuni electrice
de proporţii catastrofale
care au lovit ţara pe la 4 a.m., ora locală.
PEM, sau puls electromagnetic, care duce la o întrerupere temporară
a curentului electric din câmpul lui.
Ca şi în Ucraina, există relatări izolate
că PEM-ul de aici a fost urmat de activităţi seismice
de 6,5 grade pe scara Richter.
- Sezonul de baseball s-a încheiat. - 5 minute. Nu mori.
Uite-l.
Boston?
Deci aşa stăm?
Aşa stă treaba?
- Ai grijă cum arunci. - Cum zici tu, Ray.
Ai o lucrare de predat luni.
Poţi să te apuci de ea după ce terminăm.
E aproape gata. Trebuie doar s-o transcriu.
Aiurea!
Da? Ce ştii tu, Ray?
Tot. N-ai auzit? Eu şi fratele meu
ştim tot.
Care e capitala Australiei?
Pe-asta o ştie fratele meu.
Te superi dacă nu râd la gluma asta decât de primele 500 de ori?
Fă-ţi lucrarea. Nu te trimitem la şcoală ca să pici.
Nu o plăteşti tu, ci Tim.
Şi nici nu m-am străduit.
Eşti un ticălos. Urăsc să vin aici.
De-aia te porţi ca un măgar?
Ce?
Nu aşa trebuie să-l iei.
Dacă vrei să te asculte...
Cine eşti tu, maică-ta sau ca maică-mea?
- Unde te duci? - La culcare.
Eu muncesc ca să-mi câştig existenţa.
- Şi ce mâncăm? - Fă comandă.
- ...adevărată furtună magnetică. - Furtunile au fost urmărite...
O să am şi eu un secret al meu! Bună idee, nu, Gary?
- Nu. - Ce ştii tu?
Eşti un melc.
Ce e?
O aşchie.
De unde? Vino încoace.
Din gardul de la verandă ta.
Ai nevoie de mine să ce? Să fac ce? Vrei să...?
- Vrei s-o scot? - Nici vorbă.
Vino încoace, lasă-mă să văd. Lasă-mă să văd.
Tată,
uită-te doar. Nu pune mâna! Tată!
Nu pot, te mişti. Nu te mai mişca.
Bine, dar nu pune mâna! Doar uită-te.
O să se infecteze.
- Ba nu. - Ba da.
Ba nu.
Când e gata, corpul meu o s-o respingă.
- O s-o respingă? - Am citit undeva.
Ar trebui să-ţi iei TiVo.
Tim a luat pentru la mine în cameră.
E super.
Pot să mă uit la toate emisiunile mele după ce-mi fac temele.
Sigur, o să-l plătesc cu cardul Platinum.
Robbie!
Ce-i aia?
Humus.
- Humus? - De la produse naturale.
Am păstrat unul din meniurile lor când am venit ultima oară.
Tu ai spus să fac comandă!
De mâncare.
Unde e Robbie?
- A ieşit? - Unde?
Nu ştiu. Ţi-a luat maşina şi a plecat.
Ray, ai mai văzut aşa ceva?
Primăvara, poate. Nu în perioada asta.
Hai, se vede mai bine din curtea din spate.
- Ce ciudat! - Ce anume?
Vântul bate înspre furtună.
Chiar că e ciudat.
Rachel! Vrei să vezi ceva tare?
E în regulă.
- Vreau să intru. - E în regulă.
Vreau să intru.
Bine, du-te.
Mie mi-a ajuns!
Nu vreau să mă duc singură.
E distractiv, nu?
- Nu. - E ca de 4 iulie.
Nu, nu e.
E în regulă, n-ai nimic.
A lovit chiar în spatele casei!
N-o să mai lovească acolo.
Nu fulgeră niciodată în acelaşi loc. La naiba!
Unde e Robbie?
Nu ştiu.
Robbie e bine?
Tu eşti bine?
Unde tună?
De ce nu se opreşte?
S-a terminat?
Unde te duci?
Să văd care-i treaba. Aşteaptă aici.
- O să fii în regulă? - Nu ştiu.
- Nu ştii? - Vreau să spun...
Rachel, te rog,
nu mai pune atâtea întrebări. Aşteaptă aici.
Îţi vine să crezi, Ray? Toate maşinile, până la ultima.
Iisuse! Iisuse!
- Maşina s-a oprit pur şi simplu. - Eşti teafăr?
Şi fulgerele au început să lovească la o stradă mai încolo, iar şi iar.
- Eu şi celălalt tip... - Unde naiba ai fost?
Pe Lincoln.
- Lângă biserică. - Ai văzut fulgerele?
Erai aproape de ele?
Da, am numărat 26!
A început să fulgere neîncetat. Au deschis o groapă. Nu ştiu...
- 26? - Da.
- Eşti teafăr? - Da.
Bine. Sora ta e în casă.
Du-te înăuntru şi stai cu ea, bine?
Şi data viitoare când îmi mai iei maşina fără carnet şi fără voia mea,
sun poliţia.
Ar fi bine să fii aici când mă întorc!
Robbie...
Manny! Manny! Ce-i, e moartă?
Toate, totul. Fii atent la asta.
- Demarorul e ars. - A trăsnit-o fulgerul?
Nici măcar. Mă gândeam că dacă-l schimb...
- Ai idee ce se întâmplă? - Nu, o să aflu.
Schimbă solenoidul.
Da, asta am spus. Ţi-am spus. Solenoidul.
Faceţi-ne loc.
Ce faci, Ray?
Ar fi trebuit să ştiu că voi sunteţi capul răutăţilor.
Dumnezeu s-a supărat pe cartier.
- Îl învinuieşti? - Le-ai văzut?
- Da. Ai curent acolo? - Nu. Nimic.
Totuşi, maşinile. Asta-i ciudat.
Explozie solară. Ăsta zice tipul că a auzit.
Cică soarele azvârle bucăţi mari de plasmă.
Se transformă în explozii solare. E singurul lucru care poate opri
toate echipamentele astea electronice.
Soarele nu provoacă fulgere.
- Eu îţi spun ce-a zis tipul că a auzit. - Înţeleg,
dar pare o prostie.
N-am mai văzut aşa ceva.
Atâtea fulgere într-un singur loc?
- Ăsta e locul. - Lasă aia jos.
- O să cazi înăuntru. - Înapoi!
Înapoi, oameni buni! Daţi-vă înapoi!
La o parte, dle.
E fierbinte?
Nu.
- E rece ca gheaţa. - Ce e?
Simţiţi asta?
Ce e, metroul?
- Nu e nici un metrou aici. - Tren subteran poate?
Conducta de apă nu poate fi.
Nu e nimic altceva aici.
Conducta de apă nu trece pe aici.
Ceva, ceva e dedesubt şi se mişcă.
Toată lumea, înapoi!
Hai, toată lumea înapoi!
Haideţi! Acum!
Daţi-vă la o parte! Toată lumea, înapoi!
Eliberaţi intersecţia!
La o parte!
Înapoi! La o parte!
Trebuie să eliberăm zona! Plecaţi de aici!
Înapoi! Hai, înapoi, oameni buni!
Daţi-vă înapoi!
La o parte!
Trebuie să eliberăm zona!
Plecaţi de aici!
Înapoi!
Hai, înapoi, oameni buni!
Daţi-vă înapoi!
Uitaţi-vă!
Dumnezeule!
Nu, Ray! Stai aici!
E o nebunie. E o nebunie. E o nebunie. Nu se...
Ce s-a întâmplat?
Ce se întâmplă?
Ce e, tati?
De ce eşti murdar?
- Ray. - Ce-s astea?
Alo, Ray!
Ray?
Plecăm din casa asta în 60 de secunde.
De ce? Nu ştim ce se întâmplă.
Pune mâncarea din frigider şi dulap în cutia asta.
Fă-o.
- Rachel? Scumpo, - Tati, mă sperii.
ia valiza.
Cea cu care ai venit. Adu-mi-o mie.
Poţi să faci asta pentru mine, draga mea?
Ce se întâmplă?
Nu pot să-ţi spun acum. Nu mai avem decât poate un minut.
Te rog.
- Nu vorbi tare. - Sunt chiar lângă tine.
Îmi răspunzi, te rog?
Treci pe scaunul din faţă, Robbie.
- A cui e maşina? - Tu urcă.
A cui e maşina?
Hei, Ray! Ai avut perfectă dreptate.
A trebuit să schimb sole...
Ray? Hei!
Hei, Ray!
Ray.
Ce? Hai, deschide!
Deschide uşa! Haide!
Deschide uşa, Ray! Ce...?
- Urcă, Manny! - Coboară din maşină. Nu poţi s-o iei.
Manny, ascultă-mă, amice.
Taci, Manny!
Nu poţi face asta. Coboară.
N-am timp să-ţi expli...
Mă calci pe bătături. Am un atelier de condus aici.
- Ray, coboară din... - Urcă sau o să mori!
Ce vrei să spui?
Coboară! Nu glumesc!
- Urcă, Manny. - Nu, nu urc.
- Manny, urcă cu noi. - Nu mă bag în belea.
Închide uşa, Robbie. Închide-o!
Adu maşina înapoi, Ray! Nu e a mea!
Jos!
Terorişti?
- Lasă-te jos! - Sfinte Sisoe!
- Unde mergem? - Trebuie să plecăm.
Avem poate singura maşină care merge.
Nu opresc până nu scăpăm.
De ce? Ce naiba se întâmplă?
- Ai văzut şi tu, suntem atacaţi! - De cine?
Cine ne atacă?
Rachel, trebuie să faci linişte.
Taci, Rachel! Nu pot gândi!
- O sperii! - Eu conduc! Fă ceva!
Bine, ridică mâinile, Rach.
Spaţiul ăsta e al tău, bine?
Eşti în siguranţă în spaţiul tău.
Sunt în siguranţă în spaţiul meu.
Nu ţi se poate întâmpla nimic aici.
Mă duc pe scaunul din faţă să vorbesc cu tata.
O să fiu la jumătate de metru de tine.
- Mă ţii de mână? - Da.
- O să fii în regulă? - Da.
Vreau să ştiu tot ce ştii.
O chestie, o maşină a ieşit din pământ
şi a început să pârjolească tot. Îi omora pe toţi.
Ce sunt? Terorişti?
Nu, asta a venit din altă parte.
- De unde, din Europa? - Nu, Robbie, nu din Europa.
Maşina aia
era deja îngropată.
Poate
a căzut în furtuna electrică.
- Şi ei au coborât cu furtuna electrică. - Cum adică a coborât?
- Ai zis că era îngropată. - Maşina de care spun
era îngropată, dar cine a coborât cu furtuna electrică,
cine o manevrează
sunt, ştii tu.
Ce?
De ce nu sunt elicoptere sau avioane?
- Ce sunt? - Rach, ce faci acolo?
- Ce face? - Ce faci?
E bine.
Ce-a fost aia cu mâinile?
Merge câteodată. Are crize de claustrofobie.
- O vreau pe mama. - Da, ştiu. Te simţi mai bine?
- O vreau pe mama. - Mie-mi spui?
Dar ceea ce vreau să faci e să nu te pierzi cu firea, bine?
O vreau pe mama!
Nu pot să conduc când ţipi aşa.
Du-mă la mama acasă!
Acolo mergem! Probabil că se întorc.
Du-mă la mama!
Ştiu!
Haide, haide, haide! Grăbeşte-te, tată. Haide.
Robbie, deschide uşa.
Mami!
- Mami! - Mami!
Mami!
Mami? Tim?
Mami! Tim?
- Mami! - Mami?
- Tim? - Tim!
Tim!
Mami?
Au plecat.
E moartă?
Nu e moartă, bine?
Doar nu e aici. Bine?
- N-au ajuns. - De unde ştii?
Pentru că se duceau la Boston.
Şi
şi-au văzut de drum până la Boston. Sunt probabil deja la bunica voastră.
O sun.
Cum de aici e lumină şi la tine nu?
Aici nu s-a întâmplat nimic rău. Aşa că suntem în siguranţă aici, bine?
Bine, Rachel? Asta e aria ta.
- Eşti în siguran... - Nu e aşa, tată.
Bine. Ţi-e foame? Îţi aduc ceva de mâncare.
O să te hrănesc. Aduc de mâncat.
- Ce avem aici? Ketchup? - Ocupat. E ton din ăla rapid.
Crezi că au căzut toate liniile?
Tabasco şi sos de grătar.
Foarte bine, Robbie. Vinegretă. Ţi-am spus să iei mâncare.
- Ce naiba e asta? - Numai asta aveai în bucătărie.
E în regulă.
Mâncare.
Pâine.
Bine, o să mâncăm...
O să facem nişte sandvişuri.
Vrei să vezi cum împart cărţile?
Ia uite aici.
Două pentru tine, două pentru Robbie,
două pentru mine şi una pe masă.
Poate după ce mâncăm ceva, vă arăt
cum se joacă pocher. Cu cinci cărţi pe masă...
- Poate blackjack. - Sunt alergică la untul de arahide.
De când?
De când m-am născut.
Bine, poftim.
Poţi să mănânci pâinea.
Nu mi-e foame.
Eu şi Robbie o să mâncăm sandvişuri cu unt de arahide.
- Vrei cu jeleu? - Nici mie nu mi-e foame.
Nici ţie nu ţi-e foame?
Bine. E-n regulă.
Să ne relaxăm.
Pentru că suntem aici acum, suntem în siguranţă şi rămânem aici.
Şi mâine dimineaţă, mama şi Tim o să fie aici
şi totul o să fie bine.
Bine?
Bine.
Dacă totul e în regulă, de ce dormim la subsol?
- Avem paturi foarte bune. - E ca o petrecere în pijamale.
Ce ţi-e teamă că o să păţim?
Frumos subsol.
Eu vreau să dorm în patul meu. Am probleme cu spatele.
Ştii când spune la Meteo că vine o tornadă
şi trebuie să te adăposteşti la subsol? Şi acum e la fel.
O să fie tornade?
- Rachel, gata cu vorba, bine? - Ai putea fi puţin mai drăguţ cu mine?
Dumnezeule!
- Stai aici? - Da.
Noapte bună. Te iubesc.
Şi eu, Rach.
Iar fulgeră?
Nu, asta e altceva.
- Ce e sunetul ăsta? - Nu l-am mai auzit până acum!
Ei sunt?
Trebuie să plecăm! Unde mergem?
Robbie, asta e casa ta!
Unde mergem?
Stai!
Mai trăim?
Aici jos!
Ai fost în avionul ăsta?
Eşti unul din pasageri?
Bună. Mă ajuţi să deschid asta?
Eşti unul din pasageri?
E surd.
Proiectilul a explodat chiar lângă el. Camera de pe umăr i-a salvat viaţa.
Ai auzit, Max?
Camera ta stupidă ţi-a salvat viaţa stupidă.
Unde eraţi?
În Pine Barrens.
Eram detaşaţi cu un grup al Gărzii Naţionale:
Mechanized 83.
Au atacat una din chestiile alea la miezul nopţii.
Au un fel de scut în jurul lor.
Nu se vede, dar tot ce tragem în ei explodează prea devreme,
înainte să provocăm vreo pagubă.
Când pornesc chestia aia, totul se aprinde ca la Hiroshima.
Sunt mai multe?
Cred că glumeşti!
Transmiteam pentru New York, dar a căzut curentul.
Am făcut legătura cu D.C., s-au dus şi ei.
L.A., Chicago, legătura cu Londra.
Ba am sunat şi afiliaţii să capteze transmisia,
dar nu răspunde nimeni. E la fel peste tot.
Când Tripozii se pun în mişcare, adio ştiri din zona respectivă.
Dumnezeule!
Încă n-ai văzut nimic.
Am văzut furtuna. Am fost prins chiar în mijlocul uneia.
Deci n-ai văzut-o aşa.
Maşinile ies de sub pământ.
Înseamnă că au fost aici de mult timp.
Cine conduce drăcoveniile astea? Uită-te la fulgere.
Uită-te.
Uită-te la fulgere.
Uită-te în continuare.
Ce e aia?
Ei sunt. Coboară în capsule,
pe fulger, direct în maşinile de sub pământ.
Auzi asta?
Plecăm naibii de aici.
Hai, urcaţi!
Hei, ai fost şi tu în avionul ăla?
Păcat. Ar fi fost un reportaj grozav.
Uită-te la mine. Uită-te la mine.
Nu-ţi lua ochii de la mine, ai înţeles?
Nu te uita în jos. Nu te uita în jurul meu.
Te duc la maşină şi o să vrei să te uiţi în jur.
Dar n-ai s-o faci.
- Te uiţi? - Nu.
Te descurci bine. Nu-ţi lua ochii de la mine.
Mergem direct la Boston.
- O s-o vedem pe mama. - N-o să mă uit, tată.
Aşa te vreau.
Acum vreau să închizi ochii, bine?
I-ai închis?
Aşa. Ţine-i închişi.
Robbie, urcă.
- Robbie, urcă! - De ce ţipi?
Nu e nimic de văzut.
Urcă.
- De ce nu suntem pe autostradă? - Să nu vadă lumea
că avem o maşină care merge. Mergem pe lângă Hudson
până găsim un pod sau un feribot, apoi trecem râul
şi o luăm pe drumurile lăturalnice spre Connecticut până la Boston.
- Unde e toată lumea? - Fug, se ascund.
- Poate se ascund în subsoluri. - Dacă am avea curaj, ne-am întoarce
- ...şi am ucide una din alea. - Da,
ce-ar fi să mă laşi pe mine să iau hotărârile importante?
Când? Niciodată, Ray?
Cam asta e viteza ta, nu?
Ajunge cu "Ray", bine?
- E "tati", "dle"... - Nu vă certaţi!
Sau, dacă vrei: "dle Ferrier".
Îmi sună cam ciudat, dar tu hotărăşti.
- Tati? - Da, Rachel.
Vreau la baie.
Pe bune?
- Trebuie să plec! - Nu aşa repede.
Trebuie să ne ferim de două lucruri,
iar al doilea sunt oamenii care ne-ar vrea maşina.
- Nu e nimeni aici! - Ascultă...
E în regulă, Rachel?
Rachel, acolo e bine.
Nu fac de faţă cu voi!
- Bine, dar du-te unde te pot vedea. - Eşti nebun?
- Nu te uita! - Nu mă uit!
- Dar stai undeva unde să te văd! - Asta înseamnă că te uiţi!
De fiecare dată când nu mă ascultaţi,
o să-i spun lui mama, bine? Fac o listă.
Fac o listă!
Ţi-am spus să stai undeva unde să te pot vedea!
Staţi! Staţi! Aveţi loc?
Aşteptaţi, staţi! Lăsaţi-mă să urc! Ajutaţi-mă!
Aşteptaţi! Staţi! Ajutaţi-mă!
Ai grijă, puştiule! O să te calce cineva!
- Aveţi loc? - Robbie,
- ...vrei să mergi în direcţia aia? - Staţi!
Nu mai e nimic în viaţă în direcţia aia!
Ce naiba îţi pasă ţie? Până acum te-a durut undeva!
Bine, durule.
Care e planul tău? Preiei comanda.
- Ce facem? - Îi ajungem pe soldaţi din urmă,
ne unim cu cine a mai rămas în viaţă
şi ripostăm! Asta facem!
Hai să încercăm unul care să nu necesite
înrolarea în armată a surorii tale de 10 ani!
- Ai aşa ceva? - De ce nu ne spui adevărul?
Habar nu ai încotro s-o iei.
Vrei să te dai deştept,
dar ai ales Boston-ul doar pentru că speri că e mama acolo.
Şi dacă e, să ne laşi pe capul ei!
Să ne laşi pe capul ei ca să nu mai trebuiască să te gândeşti decât la tine,
exact cum îţi place!
Robbie!
Unde încerci să te duci?
Ce încerci să faci?
Cine o să aibă grijă de mine dacă pleci?
Acesta e un test al Sistemului de Alertă de Urgenţă.
Dacă ar fi fost o urgenţă reală, mesaje oficiale
de la autorităţile federale, de stat şi locale
ar fi urmat după tonul de alertă.
Cu asta se încheie testul Alertei de urgenţă...
Trebuie să închid ochii. Condu tu o vreme.
N-am carnet.
Când te-a oprit asta?
Ray.
Ray! Tată!
Crezi că ai putea...?
Crezi că ai putea, crezi că ai putea...?
Nu opri.
Nu lua piciorul de pe pedală.
Gata, dar nu ridica piciorul. E în regulă.
- Unde se duc toţi? - Nu ştiu, Rach.
Dar noi ştim, nu?
Da, noi ştim.
Feribotul Athens Hudson
5 km
- La naiba! - De ce a făcut asta?
- De ce face asta? - Vrea să-l luăm.
- Toată lumea vrea. - Şi-l putem lua?
Stai acolo şi pune-ţi centura. Robbie, pune-ţi centura.
Pune-ţi centura, Rachel.
Ai grijă.
Îmi pare rău, nu pot.
Vă rog, daţi-vă de lângă maşină.
- Opreşte maşina! - Dă-te de pe maşină!
Ai putea duce 20 de oameni cu aia!
- Opreşte maşina! - Dă-te de pe maşină!
Opreşte maşina!
Ţineţi-vă.
Fii atent!
Atenţie! Ţineţi-vă!
Sunteţi teferi?
Robbie!
Nu! Aşteptaţi! Staţi!
Tată!
Rachel!
Pleacă de aici!
Robbie!
- Tati! - Urcaţi în maşină!
- Tată, ajută-mă! - Rachel, coboară din maşină!
- Uşurel! - Daţi-vă de pe maşină!
Daţi-vă de pe maşină! Mişcaţi-vă!
- Unde e fiul meu? - N-avem nevoie de aia.
- Unde e fiul meu? Robbie! - Linişteşte-te.
Lasă arma jos, omule.
Tată!
Bine, omule, ascultă.
- Lasă arma jos. Iau maşina. - Fiica mea e în maşina aia.
Lasă arma. Iau maşina.
- Lasă naibii arma! - N-o vreau decât pe fiica mea.
- Iau maşina. - Te rog, o vreau doar pe fiica mea.
Lasă-mă s-o iau pe fiica mea.
N-o vreau decât pe fiica mea. Bine, bine, ia-o. Ia-o.
Robbie!
Athens 1 km Feribot Hudson 3 km
La noi e cel mai rău, aşa am auzit.
În primul rând în S.U.A. Ceva în America de Sus şi Asia.
În Europa nu se întâmplă nimic.
Ba în Europa e cel mai rău, asta spun toţi.
- E complet distrusă, o parte. - Nu-mi pasă cine sunt.
Am fost aproape de unul în Stanfordville.
Dacă sunt peste tot, suntem morţi.
Se pare că aici încă e curent.
Da, e curent
pentru că nimic rău n-a ieşit de sub pământ.
Dacă nu aveţi grupa 0 sau AB4,
vă mulţumim mult, avem deja mai mult sânge decât e nevoie.
Haideţi, oameni buni.
Pe aici. Nu vă opriţi.
Haideţi! Pe aici. Haideţi, oameni buni. Nu vă opriţi.
Vă rog să înaintaţi cu calm.
Feribotul poate face mai multe drumuri.
Vă rog să înaintaţi cu calm. Nu vă grăbiţi.
Ray! Ray!
Sheryl?
- Doamne, ăştia sunt copiii tăi? - Ea e Rachel.
Bună, eu sunt Sheryl. Ea e fata mea, Nora.
Am auzit de tine, Nora.
El e fiul meu, Robbie. - E leit taică-su.
Copacii sunt ciudaţi.
O să mutăm câteva maşini ca să mai facem loc!
Acordaţi-ne câteva minute.
Dar nu vă faceţi griji, o să fie destul loc pentru toată lumea.
Ofiţer secund! Lansează-l!
Ridicaţi rampa!
Lansarea!
Nu mai urcă nimeni! Ridicăm rampa.
Staţi! Opriţi-vă!
- Stai, stai, stai! - Înapoi! Înapoi!
E loc!
Dle, nu mai e loc!
Ascultă-mă, suntem trei.
Nu, cinci. Doar cinci!
Nu mă împinge!
- Nu mai e loc pe feribot! - E destul loc!
Mai e loc pentru sute de oameni!
- Ascultă-mă! Stai lângă mine! - Bine.
Apucă-te de haina mea!
- Stai lângă mine. - Bine, Ferrier.
- Iisuse! - Eşti bine?
Haide, haide!
- Iisuse! Dumnezeule! - Haideţi!
Ray!
Haideţi!
Nu! Pot să mă duc cu el!
Sheryl?
Suntem cu ei!
Ray!
Ray! Ia-o pe Nora!
- E loc pe feribot! - Las-o să treacă, fir-ar să fie!
Mai e loc pe feribot!
- Duceţi-vă în faţă! - Mai e loc pe feribot!
Mai e loc pe feribot!
- Robbie! - Stai lângă mine, Robbie.
Robbie!
- Robbie, Robbie. - Robbie!
Robbie!
Aşteaptă. Robbie!
Ia-mă de mână!
Ţine-te!
Te-am apucat! Ţine-te!
Ia-mă de mână!
Hai, ia-mă de mână!
Dumnezeule!
Robbie!
Nu vă opriţi.
Robbie, ajută-mă cu ea.
Nu vă opriţi!
Robbie, mai încet.
Robbie, mai încet!
Hai, Robbie, trebuie să stăm uniţi. Robbie?
Stăm laolaltă! Robbie!
Robbie!
Treci înapoi aici!
Robbie!
Nu, Robbie!
Vino înapoi!
Robbie!
Nu te mişca!
Pentru Dumnezeu, stai aici, mă întorc imediat!
Robbie!
De ce faci asta?
Jekyll, n-are nici un efect asupra ţintei.
Recepţionat. N-are efect!
Misiunea noastră e să le întârziem înaintarea
până refugiaţii ajung la adăpost. Trageţi în continuare!
Întoarce-te! Vreau să mă asculţi!
Ascultă-mă!
- Nu face asta! - Vreau să fiu aici.
Trebuie să văd asta!
Ştiu că vrei să lupţi! Ştiu că te simţi obligat, dar nu eşti!
Du-te!
Bine. Stai!
Ce faci aici singură?
Scumpo, trebuie să vii cu noi.
Tata s-a dus după fratele meu. Îl aştept.
Nu poţi sta aici!
N-o s-o las singură!
Nu te las să faci asta!
Poţi să mă urăşti! Te rog, dă-mi drumul! Tată!
Te iubesc!
Nu te las să faci asta!
O să fie bine. Trebuie să vii cu noi.
Tata mi-a zis să stau aici! Vă rog, nu pot veni cu voi!
Vă rog, tata e chiar acolo!
Ascultă-mă...
Trebuie să rămân aici. Vreau să văd asta.
Rămâi pentru Rachel, pentru sora ta.
Te rog, dă-mi drumul. Trebuie.
Tată!
Avansează,
Black Six! Atacă! Atacă!
Termină!
Sunt tatăl ei!
Am crezut că e singură!
Stătea ascunsă după copac! Haide!
Robbie!
Aici!
Repede!
Eşti teafără?
Şi tu?
Aşa.
Stai bine?
Vreau să închizi ochii acum, bine?
Trebuie să dormi.
Tată?
O să se întâlnească cu noi.
Robbie o să se întâlnească cu noi, Rach.
În Boston, la bunica ta.
Ce crezi că face mama chiar în clipa asta?
Mama?
Aşteaptă, în Boston.
Şi ştiu că nu doarme pentru că-şi face griji pentru tine.
Şi e în bucătăria bunicii
şi
face ceaiul ăla îngrozitor al ei.
Şi toţi...
Toţi numără minutele până o să te vadă din nou.
Ce e asta?
Am câştigat.
Ai câştigat?
La pas, galop şi mers agale.
Locul trei.
Îmi cânţi "Cântec de leagăn şi noapte bună?"
Nu-l ştiu pe ăsta.
Îmi cânţi "Muntele tăcut?"
Îmi pare rău, Rach.
Nu-l ştiu nici pe ăsta.
Nu mă laud, iubito Aşa că nu mă certa
Că am cea mai rapidă maşină din oraş
Ceva se apropie de mine Nici măcar nu încearcă
Dacă aş avea două aripi Ştii că şi-ar lua zborul
E micuţa mea decapotabilă
Nici nu ştii ce am
E micuţa mea decapotabilă
Nici nu ştii ce am
Şnaps de piersici.
Scârbos, ştiu.
Am găsit o ladă plină cu porcăria asta.
Mulţumesc.
Îmi pare rău de fiul tău.
Ne-am pierdut unul de celălalt.
O să ne vedem în Boston.
Tu ai pierdut pe cineva?
Pe toţi.
Harlan Ogilvy.
Ray Ferrier.
Am apă.
Mâncare pentru câteva săptămâni.
Puteţi rămâne, amândoi.
Îmi pare rău.
O să mă culc puţin.
Maşinile alea...
Tripozii ăia pe care îi au.
Le-au îngropat
chiar sub picioarele noastre.
Încă de dinainte
să existe oameni aici.
Au pus la cale asta de milioane de ani.
Ne bat măr.
Te rog,
fata mea. Gândeşte-te.
Au înfrânt cea mai mare putere din lume în câteva zile.
Ne-au călcat în picioare.
Şi ăştia au fost doar primii. O să mai vină.
Ăsta nu e război
aşa cum nu e război între oameni şi viermi.
Asta e exterminare.
Ţi-e frică?
Bineînţeles că-mi e.
Eu m-am întâlnit des cu moartea.
Sunt şofer pe ambulanţă în oraş.
Am fost şofer pe ambulanţă.
Acum s-a terminat cu asta.
Ştii cine scapă, Ray?
Cine nu face stop cardiac înainte să ajungă la spital?
Cei care ţin ochii deschişi,
cei care se uită la tine,
care continuă să gândească.
Ăştia supravieţuiesc.
Nu ne putem pierde capul, Ray.
Fugind.
Asta o să te omoare.
Iar eu o să trăiesc şi mort.
O să trăiesc şi mort.
Mulţumesc că ne-ai primit în casa ta.
N-o să fiu exterminat.
E în regulă! Haide,
vreau să-ţi arăt ceva.
O să ne luptăm cu ei, Ray.
Trebuie să aibă un punct slab.
Uită-te.
Iisuse! Cumva au distrus câteva din astea în Osaka.
Aşa am auzit.
Adică japonezii au găsit o soluţie şi noi nu putem?
Putem s-o facem, Ray.
Putem. Le putem veni de hac.
Putem găsi o soluţie.
Stai acolo.
Dumnezeule! Am o fiică.
De ce ne-ai adus aici?
O să ne luptăm împreună cu ei, Ray.
Acum noi o să fim cei care ies de sub pământ.
Când vine momentul,
o să-i luăm prin surprindere, cum au făcut-o şi ei.
Îi luăm prin surprindere!
Suntem chiar sub picioarele lor, Ray.
Chiar aici, sub picioarele lor.
Ţi-e dor de mămica ta?
Şi eu am avut o fetiţă
cam de vârsta ta.
Ştii, dacă tăticul tău păţeşte ceva,
o să am eu grijă de tine.
Rachel!
Nu ai nimic să-i spui,
ai înţeles?
Dacă vrei să vorbeşti cu cineva,
dacă vrei să întrebi ceva, mă întrebi pe mine.
Care anume e planul tău, Ray?
Eu ştiu ce-am să fac. Tu ştii?
O să stai aici şi o să aştepţi să vină să te prindă?
Ăsta e planul tău?
Poate vrei să fii prins.
Câteva zile ascuns în subsol e prea mult pentru tine, sunt sigur.
Probabil o să te predai sigur!
Ascultă!
S-a oprit.
Poate o să scapi.
Poate o să ai noroc şi o să te dreseze ca pe animalul lor de companie.
Ştii tu, o să te hrănească, o să te înveţe să faci trucuri!
Vrei să taci şi să mă asculţi?
Nu!
Noi... Dă-mi aia!
Tu şi cu mine
nu cred că suntem pe aceeaşi frecvenţă.
Ray! Ray!
Ray! Ray! Ray!
Ray!
Nu mai ţipa! Linişte!
Nu e sângele meu! Nu e sângele meu!
Nu e
sângele meu!
Nu e sângele meu!
Încetează!
Trebuie să încetezi! Trebuie să faci linişte.
Ne beau! Ne beau!
Te rog! O să te audă!
Apoi ne pulverizează ca pe îngrăşământ!
Trebuie să taci!
Ne beau şi...
Apoi ne scuipă peste afurisitele alea de buruieni roşii!
Înţelegi ce mă sileşti să fac?
N-o pot lăsa pe fata mea să moară din cauza ta.
Tunelul ăsta o să ne ducă în oraş.
Acolo o să avem tunelurile noastre, gata făcute.
- Încetează! - La metrou!
Am putea ascunde o armată întreagă acolo.
Sub pământ! Atacăm pe furiş noaptea!
Încetează!
Noi suntem Rezistenţa, Ray. Nu pot ocupa ţara asta.
Ocupaţiile eşuează întotdeauna. Istoria ne-a învăţat asta de mii de ori.
Ăsta e pământul nostru.
Mâncăm aici, respirăm aici, numai noi putem trăi pe el.
Ei nu pot supravieţui aici. Nu-s constituiţi astfel.
Pe tine o să te omoare, frate, nu pe mine!
Ce faci? Ce faci, tată?
Orice ai auzi, nu-ţi scoate asta.
- Tată? - Rach...
- Tată? - Care era cântecul ăla de leagăn
- ...pe care nu l-am ştiut? - Nu e sângele meu!
- "Muntele tăcut?" - Da, cântă-l.
- Pot să te ia pe tine.... - Te rog, Rach. Cântă-l.
O briză uşoară
- Pe fiica ta! - Nu te opri.
pe muntele tăcut
- O să vă omoare! - Aşa, bravo.
Bate uşor peste golful Cântec-de-leagăn
Umple velele
Bărcilor ce aşteaptă
Pe mare să ducă Toate grijile tale
Aşa că închide ochii Eşti pe muntele tăcut
Ia-ţi adio de la grijile zilei
Şi priveşte-ţi barca de pe Muntele Tăcut
Cum se îndepărtează de golful Cântec-de-leagăn
Rachel?
Rachel!
Dumnezeule, nu!
Rachel?
Rachel? Rachel?
Fă un zgomot, scumpo.
Rachel?
Vorbeşte cu mine, scumpo. Haide!
Rachel!
Rachel?
Rachel!
Nu, nu!
Hei!
Ajutor!
Ce se întâmplă?
Rachel!
Rachel.
Rachel?
Rachel.
Tată.
Trageţi-mă! Trageţi-mă!
Trageţi!
Trageţi-mă! Hai, trageţi-mă!
Unu, doi, trei!
L-am apucat! Trageţi!
Toată lumea jos!
Bun venit la Boston
Nu vă opriţi, oameni buni.
Haideţi, oameni buni. Avansaţi.
Ce s-a întâmplat cu ea?
Moare.
- Ce s-a întâmplat aici? - Nu ştiu.
Au păţit ceva. Nu vă opriţi, vă rog.
- Se întâmplă ceva... - Mergeţi. Nu vă opriţi, dle.
Nu vă opriţi!
Scuză-mă. Ce s-a întâmplat? L-aţi doborât?
Nu, dle. Se comporta ciudat. Umbla în cerc.
Apoi a căzut singur acum o oră.
Acum, vă rog, mergeţi!
Nu vă opriţi! Haideţi! Mulţumesc!
Cum a murit singur?
- Rachel, nu ştiu sigur. - Trecem!
Faceţi loc! Faceţi o gaură. Trecem.
Spune-le să se calmeze.
Liniştiţi-vă şi intraţi în tunel. Liniştiţi-vă şi intraţi în tunel.
Calmaţi-vă! Intraţi în tunel!
Toată lumea să treacă în partea cealaltă a şinelor!
Uită-te la păsări!
Nu te aud!
Uită-te naibii la păsări!
- N-are scut! - Nu te aud!
N-are scut!
Javelin sunt secretul!
Încărcaţi Gustav-ul! O să fie greu de ucis!
Haideţi!
E mai sigur aici!
Aduceţi Javelin-ul!
Liber! Daţi-vă din spate!
- Spune-mi când îl ai în vizor. - Îl văd!
L-ai ţintit?
Trage cu Javelin-ul!
- Îl am în vizor! - Trage cu Javelin-ul!
Foc!
E în regulă.
Te iubesc.
E în regulă. O să fie bine.
Ţineţi civilii la depărtare! Fiţi cu ochii pe el.
Vă rog, daţi-vă înapoi!
Staţi acolo.
Se deschide!
Liber!
Mami!
Îţi mulţumesc.
Robbie?
Bună, tată.
Din clipa în care invadatorii au sosit
şi ne-au respirat aerul, au mâncat şi au băut,
au fost pierduţi.
Au fost desfiinţaţi, distruşi,
după ce toate armele şi dispozitivele omului au dat greş,
de cele mai mici creaturi pe care Dumnezeu,
în înţelepciunea Lui, le-a pus pe acest Pământ.
Cu preţul unui miliard de morţi, omul şi-a dobândit imunitatea,
dreptul de a supravieţui
printre infinitele organisme ale planetei.
Şi dreptul e al nostru în faţa tuturor încercărilor,
căci oamenii nu trăiesc şi nici nu mor zadarnic.